VI VILL TACKA
INVÅNARNA I DELSTATEN NEW MEXICO,
DÄR DENNA FILM SPELADES IN.
Vi slår läger här för i natt.
Mulorna orkar gå lite till före kvällen.
- Vi stannar här. - Ni bestämmer.
Nu är det mat, mr Lockhart.
Jag kommer.
Han kommer inte för att ni tänker på honom.
Nej, men det påminner mig om varför jag är här.
Hat är fult i karlar som ni.
På vissa syns det utanpå.
- Nu dricker vi kaffe. - Jag kommer.
Då var vi framme.
Vill ni ha nåt?
Där ute står tre vagnslaster från Laramie.
Laramie? Hur fick ni hit dem?
- Vi hade tur. Var kan vi lasta av det? - Vet inte.
Var är chefen, då?
Där uppe.
Är det nån hemma?
Ursäkta, frun.
Jag söker ägaren.
Det är jag.
Jag förstår.
Jag har tre vagnslaster med varor där ute.
Jag hoppades att de inte skulle komma fram.
Jag trodde ni ville ha dem.
Allt är betalt och behövs nog.
Jag hade sålt slut allt och ville stänga butiken.
Ledsen att göra er besviken.
Var ska jag ställa allt?
Vill ni ha en kopp te?
Förlåt?
Det var länge sen jag drack te med en dam.
Det vore trevligt.
- Varsågod och sitt. - Tack.
- Vad heter ni? - Will Lockhart.
Jag heter Barbara Waggoman.
- Socker? - Ja, om det finns.
Jag har varit i såna här rum förr, men inte i de här trakterna.
Min far tog hit alla saker från vårt hem i Connecticut.
Han hade tydligen god smak.
Far hade öga för eleganta ting, men han stod bara i butiken...
och tömde mjöltunnor och mätte tyg.
Livet måste vara mer än att tömma mjöltunnor.
Det tror jag.
Jag har velat lämna Coronado ända sen far dog.
Men apacherna satte stopp för diligensen till Santa Fe.
- Var det svårt att ta sig hit? - Nej, vi kom via Laramie.
- Bor ni där? - Nej.
Jag bor ingenstans.
Alla borde känna att de hör hemma nånstans.
Jag hör hemma där jag befinner mig.
Det måste vara skönt att känna så.
Finns det nåt ställe där jag och mina män kan övernatta?
- Ovanför kaféet. - Bra.
Det är väl bäst jag börjar lasta av.
Vi plockar upp allt och sätter det på hyllorna.
- Tack för teet. - Ingen orsak.
- Adjö. - Adjö.
- Säljer ni många gevär? - Nej, de är för dyra.
- Var fick du tag på det här? - En indian bytte det mot mat.
Undrar var en indian fick ett sånt gevär.
Det sa han inte. Jag frågade inte.
Ta och hjälp grabbarna att lasta av.
- Det sägs att du är från Snake River. - Ja.
Här väntar vi oss ärliga affärer.
Vi gjorde en, hoppas vi gör en till.
Jag med. Vi kan sköta boskapen.
Jag passar.
Jag börjar inte.
Jag kommer snart.
God kväll, miss Waggoman.
- God kväll, mr Lockhart. - Vilken skön kväll.
Ni är den enda i stan jag kan prata med. Ni kanske kan hjälpa mig.
Hur då?
Jag avskyr att åka tillbaka med tre tomma vagnar.
Ni kanske vet var jag kan hämta gods?
- Det finns saltlaguner i närheten. - Är det allt?
- De ligger nära apachernas mark. - Är saltet gratis?
Ja.
Så vi kan hämta det själva?
Ni har haft tur som kom så långt utan indianproblem.
Jag skulle åka tillbaka till Laramie medan vägen är fri.
Ni kanske har rätt.
- God natt. - God natt.
Miss Waggoman...
Ja?
Är allt som det ska med leveransen?
Visst, allt fanns kvar.
Jag ville bara kolla.
- God natt, igen. - God natt.
Det kommer nån!
Ska vi slåss eller springa?
Fortsätt att gräva.
De är från stan, inte apacher.
- Vem är tjuvarnas ledare? - De jobbar åt mig.
- Vem är du? - Will Lockhart. Och du?
- Mer än så behöver du inte veta. - Tjusigt, vad betyder det?
Vi är från Barb, och det är Barbs salt ni stjäl.
- Jag hörde att saltet var gratis. - Inte för främlingar.
Då hörde jag fel. Jag betalar vad det kostar.
Du kan inte köpa dig fri.
Det är ju bara salt. Det vore värre om det var boskap.
Vad stjäl han nästa gång om vi inte lär honom en läxa?
Alla som kallar mig boskapstjuv är lögnare.
Sluta, Charlie.
Du med.
Få se hur duktig du är med repet, Spud.
Sätt igång.
Dra ner honom igen om det behövs.
Bränn vagnarna!
Jag ska prova geväret på dina mulor. Män utan vagn behöver inga.
- Ska jag skjuta dem? - Har de tillstånd att vara på Barbs mark?
Vänta, Dave!
- Nu dödar vi mulorna. - Vänta.
Jag behöver ingen hjälp.
- Du skulle ju hålla dig lugn. - Jag är lugn, men inte han.
De gjorde intrång och stal salt.
Så ni brände deras vagnar och dödade mulorna?
- Stick härifrån. - Ge mig geväret.
Tillbaka till ranchen!
Du glömmer din plats, Vic.
Du jobbar åt min far. Då jobbar du för mig med.
Jag vill inte bli ovän med dig.
Ta med dig pojkarna till ranchen.
Be snällt.
Snälla du.
Kommer du tillbaka behövs inga mulor för att bära bort dig.
Vi sticker.
Tack så mycket.
- Är det ditt gevär? - Ja.
Jag ber om ursäkt.
Du har väl fått nog av det här och vill sticka härifrån.
Stället är skyldig mig nåt och jag tänker ta tillbaka det.
Jag ska säga dig en sak.
Vi har nog med problem med apacherna och Dave.
Ställ inte till med ännu mer.
Det är vad jag är skyldig, plus lite extra så ni klarar er till Laramie.
Tack. Vi ses.
Nu verkar det vara slut med våra turer, eller hur?
Ni då, mr Lockhart? Åker ni tillbaka till Fort Laramie?
- Fort Laramie? - Kom ni inte därifrån?
Jo, men jag har inte nämnt nåt fort.
Jag trodde ni var soldat.
Nej, jag ska tillbaka till stan.
Jag gillade att jobba för er. Synd att lämna er i sticket.
Det är kanske inte din typ av arbete.
Gäller det att ta reda på vem som säljer gevär till apacherna...
hjälper jag till.
Jag vill hitta honom av privata skäl. Du, då?
Jag har alltid varit nyfiken.
Medan ni är i stan, sticker jag norrut och snokar.
Det är apachernas mark.
Det är inte så farligt. Min mor var apache.
Jag har många släktingar där. Jag kanske hör nåt.
Varför tar du risken?
Jag är ensam. Som ni.
Vi har väl knappt bytt tio ord sen vi kom hit, men...
det känns som om jag känner er.
Jag gillar er.
Okej, Charlie.
Jag hjälper dig upp.
Så där.
Vi ses.
- Mr Lockhart. - God kväll.
Jag trodde ni var i Laramie.
Jag råkade på några herrar från Barb Ranch.
De anklagade mig för intrång.
Vem äger saltlagunerna egentligen?
De ligger på Barbs mark, men ingen har nånsin brytt sig om det.
Det gjorde de i eftermiddags.
De brände mina vagnar och sköt mina mulor.
Och de verkade veta exakt var jag befann mig.
Skyll inte på mig. Jag varnade er för lagunerna.
Ni varnade för apacherna. Inte för Barb.
Killen som bråkade hette Dave. Känner ni honom?
Han är min kusin.
Er kusin?
Vilken kusin.
Man väljer inte sin släkt.
Detta är det ovänligaste ställe jag nånsin varit på.
Varför är det så?
För att stället styrs av Alec Waggoman.
Jag tror jag vill träffa honom.
Det får ni, om ni stannar.
Då stannar jag väl ett tag.
- Är nåt på tok? - Ja, mycket.
Kan jag hjälpa till?
Det gör ni.
Det känns bättre så fort jag tittar på er.
Ni är ungkarl, eller hur?
Hur visste ni det?
Bara ungkarlar finner nöje i att se en kvinna packa upp tygbalar.
Det är inte vad ni gör, utan att ni är fin att titta på.
Jag är inte ens söt.
Nog har jag sett sötare flickor på dansställen...
men ni är liksom...
vacker.
Det är det snällaste nån nånsin har sagt.
Det krävdes en främling ända från Laramie för att säga det.
Om det ändå var mitt enda skäl till att vara här.
- God natt. - God natt.
Dave!
Jag sa åt dig att inte mucka gräl.
Låt bli, Davey, annars skjuter jag tummen av dig.
Sluta, Vic.
Jag är Alec Waggoman från Barb.
- Vad handlar det om? - Fråga din son.
Jag frågar dig.
Åk till saltlagunerna. Där ligger 12 döda mulor och tre nerbrända vagnar.
- De tillhör mig. - Ingen bad dig komma hit.
Jag är här, och jag stannar.
Det är bäst du vänjer dig vid det.
- Vem är du? - Ingen du känner.
Vad gör du här?
Det är den stora frågan, va? Men du låter inte så snäll.
Det behöver jag inte. Jag äger stan.
Allt du når på tre dagsritter är mitt.
Det sägs så.
Apachernas mark är knappt en dagsritt härifrån. Äger du den med?
Jag bråkar inte med dem.
Det är bosättarna jag vill åt.
- Vad är du? - Inget sånt.
Vad är du, då?
Jag är från Laramie.
Bäst du reser vidare, främling.
Kom förbi Barb i morgon så ersätter jag dina förluster.
Du har visst redan fått betalt med ränta.
Se till att få pojkarna till ranchen utan mer bråk.
Alla som inte håller sig lugna får sparken.
Dave borde ha fått stryk för länge sen.
Tack för hjälpen.
- Varför tror du jag gjorde det? - Ni har känsla för rättvisa.
Detta är den enda rättvisa som folk respekterar här.
Följ med till min ranch.
Tack för erbjudandet, men jag bor på hotellet.
Inga protester. Jag vill prata med dig.
Vi hämtar din häst på vägen.
Det är inte direkt en häst.
Du borde inte träffa kvinnan Canaday.
Det gillar inte familjen Waggoman.
Jag trodde nästan det.
Varför bråkade du med Lockhart?
Alec tittade på. Jag försvarade Dave.
Du beter dig som om Alec vore din far, inte din chef.
Han utnyttjar dig precis som min far.
Sen sparkar han dig som en simpel dräng.
Det skulle han aldrig göra.
Han vet att Barb skulle förfalla om Dave vore ensam.
Vet Dave det?
Alec lever inte för evigt.
Vad gör du då?
Vi har diskuterat det.
Han tänker ge Barb till Dave och mig.
Så sa han till min far med.
Om han bröt löftet till sin bror, gör han det nog till en främling.
Din far var snäll. Det är inte jag.
Ingen bryter löften till mig.
Vi passar inte här. Jag vill härifrån, och du ska följa med.
- Vart? - Vart som helst.
Det betyder ingenstans.
Det här har vi redan diskuterat.
Här i Coronado har vi nåt.
På andra ställen är vi bara främlingar.
Vi har inget om vi flyttar, säger du.
Men vi har ju varann, betyder inte det nåt?
Jag älskar dig, Barbara, det vet du.
Men jag har alltid jobbat på Barb.
Där finns mitt svett och blod.
Jag ger inte upp det som tillhör mig.
Jag känner min familj.
Ingen av dem ger upp en tum utan strid.
Du får inte bli sårad.
Bara du kan såra mig.
Jag vill bli din hustru...
men om vi inte kan flytta härifrån, tänker jag inte stanna och bli din änka.
Så fort dör jag inte.
- Vad tycker du om Half Moon? - Vad ska jag tycka?
Det blir mycket bättre när du tar över.
Du får bli vår nye förman.
Tack, men jag är inte ute efter jobb.
Nu när du är fiende med Barb...
kan du inte stanna här och försvara dig ensam.
Har Barb ställt till problem här med?
Problem?
Jag har bråkat med Alec Waggoman i 28 år.
Hindrat honom från att sluka oss...
som han slukar all annan betesmark.
Jag behöver hjälp.
Jag är nog inte den ni behöver.
Du är inte rädd för Barb. Det har du visat.
Jag har inget otalt med Waggoman.
De ska betala mulorna och vagnarna...
Tar du pengarna och flyr?
Nej, men jag kan inte hjälpa er. Jag är inte boskapsskötare.
Inte mulförare heller.
Det ser jag på dina händer.
Varför är du här egentligen?
Kanske för att mina bästa vagnar blev nerbrända.
Eller för att jag blev bunden och släpad genom eld.
Men fråga hellre om min bror.
Jag fattar inte att han är död.
- Vill du prata om det? - Nej.
Jag har tänkt på det för länge. Nu måste jag göra nåt.
Du är ute efter en mans liv.
Jag undrar...
kan jag få en av era hästar?
Jag betalar den så fort jag har gjort upp med Waggoman.
Det går väl bra.
Vi går ner till fållan efter middagen. Du kanske ändrar dig.
Middag låter härligt.
Ska vi slåss eller prata?
Vi måste bråka färdigt nån dag. Jag vet inte om jag vann eller förlorade.
Det kanske blev oavgjort?
Gärna för mig.
Kom in, gubben väntar på dig.
God morgon.
Vagnar som dina kostar 75 dollar styck.
En bra mula kostar 20.
Barb är alltså skyldig dig runt 600 dollar.
- Det är lite mer än jag lade ut. - Jag är nöjd, om du är det.
- Jag är nöjd. - Sätt dig.
Du gör mig orolig, och jag oroar mig sällan.
Vad vill du mig?
Döljer man inget, behöver man inte oroa sig.
Det är ett hårt land.
Jag har tagit svåra beslut, men har aldrig behövts skämmas.
Du verkar inte ha mycket problem med apacherna.
Jag respekterar dem. De var här först.
Allt jag har fått från dem, har jag köpt. Inte tagit.
För sex månader sen massakrerades en vaktpatrull på din mark.
Vad gjorde du åt det?
Inget.
De har rätt att jaga på min mark. Det ingår i avtalet.
De sköt ner 12 män på rutinuppdrag.
Ingick det också i avtalet?
Jag vet inte vem som sköt först, gör du?
Jag känner kavalleriet.
Vad har det med oss att göra?
Allt.
Jag vill att vi ska vara vänner.
- Varför? - Jag vill att du jobbar för mig.
Vi talar inte samma språk.
Vi kanske kan kompromissa.
Jag har aldrig velat äga en enda bit mark.
Du kan inte leva utan en hektar mindre än du har.
Hur kan vi kompromissa?
Jag vill inte köpa din vänskap.
Jag vill förtjäna den. Hur ska jag göra?
Varför är jag så viktig? Vi känner inte varann.
Jag känner dig inte, men jag visste att du var på väg.
Jag har väntat på dig.
Det måste du förklara.
Du förstår ändå inte. Jag ska hämta dina pengar.
Vic, kom in hit.
Ge mig 600 dollar.
Pengarna är i kassaskåpet. Du lade dem där själv.
Det glömde jag. Jag hämtar dem.
- Vilken gård ni har. - Den största i hela trakten.
Den ska bli ännu större.
Det verkar inte finnas mer att ta av.
Det gör det alltid.
En ranch som slutar växa kan lika gärna vara död.
En del ställen blir så stora att de spricker.
Varsågod.
50, 100...
Det är inte 50-dollarsedlar utan 100-dollarsedlar.
- Ge honom 600 dollar. - Visst.
- Varsågod. - Tack.
- Då är vi väl klara. - Inte riktigt.
- Inget håller dig kvar nu. - Varför skulle jag sticka?
Min son har aldrig förlorat. Han lär inte gilla det.
Det gör ingen. Men de flesta kommer över det.
Det är ett stort land. Det finns många andra städer.
Varför är du inte bussig och slår dig ner nån annanstans?
Jag ska tänka på saken.
De 600 dras från din lön, Vic.
Min lön?
Dave brände ner vagnarna, inte jag.
Du borde ha stoppat honom.
Jag har tusentals kor att se efter. Jag kan inte vara överallt.
Du fattar inte.
Det kanske jag aldrig har gjort.
När Daves mor dog, trodde jag grabben behövde hårda tyglar.
Jag trodde det var bäst att jag höll i dem.
Han behöver inte hjälp med att ställa till bråk.
Jag försökte verkligen stoppa honom.
Nästa gång är det bäst att du gör det...
annars får du bli boskapsskötare. Nej, jag sparkar dig.
- Vad sa du? - Du hörde.
Säg det igen.
"Nästa gång Dave råkar illa ut, får du sparken."
Ingen sparkar mig härifrån. Ingen.
Jag hör hemma här precis som ni.
Du har fel igen.
Jag har alltid gillat dig...
men Dave är mitt kött och blod. Honom älskar jag.
Du lovade mig att jag skulle dela ranchen med Dave.
Det ska du hålla.
Du äger ingenting, inte ens sadeln på din häst.
Hur ska du tvinga mig, om jag ändrar mig?
Vill du veta det? Sparka mig, då.
Gör det.
När jag ser dig, ser jag mig själv för 20 år sen.
Jag vill inte bråka med dig. Jag behöver dig.
Men du behöver mig också. Låt oss minnas det.
Pressa mig inte, Alec.
Det gillar jag inte.
Jag skulle göra vad som helst om det skulle hjälpa Dave.
Du har rätt, han är svag. Därför behöver han din hjälp.
Håll ögonen på honom, så ska jag belöna dig.
Visst, men pressa mig inte igen.
Hej, Charlie.
Du var inte länge hos apacherna.
Min mors släktingar ville inte ha mig kvar.
När jag var liten...
sa far att jag hade tur som hade en irländsk far och en indiansk mor.
Han sa att jag hade två hem.
Men jag har visst inget.
Det enda hem jag minns är soldatbarackerna.
Får jag lite?
Vi är väl inte några hemmatyper.
Varför återvänder du inte till Laramie, kapten?
"Kapten"?
Du pratar som en sån. Jag var spanare i kavalleriet.
Jag lärde mig höra folks befattning på deras röster.
Varför vill du bli av med mig?
För snart blir det bråk och du klarar det inte ensam.
Berätta vad du har fått reda på.
Visst.
Om du letar efter gevären, har du kommit rätt.
De unga krigarna har dem. De väntar några hundra till.
- När? Från vem? - Det frågade jag inte.
Om jag varit för nyfiken hade jag inte kommit därifrån.
Men de har nån som förser dem med vapnen.
Det fanns inga vapen i vår last.
Det kommer inga diligenser på länge. Varifrån kom de?
Jag vet bara att de väntar gevären snart.
- Om högst några dar. - Varför tror du det?
De har redan betalat dem. Och ingen får betalt från apacher...
utan att leverera.
Gevären kanske redan är här.
Förmodligen, men var?
De borde vara svåra att gömma.
- Väntar du på nån? - Nej.
Nån följer efter dig, men han håller sig gömd.
Jag tyckte väl att det blänkte till mot ett gevär eller några sporrar.
- Låt mig följa med. - Nej, rid tillbaka till stan. Vi ses sen.
Som du vill, kapten.
Stopp där.
Vad är det?
- Jag har inte gjort nåt. - Du har följt efter mig.
Jag menade inget illa.
Erkänn nu, jag blir otålig i sån här värme.
Jag ville bara tjäna en dollar.
Eftersom jag inte jobbar, kan jag snappa upp ett och annat.
Jag vet nog det mesta som försiggår i Coronado.
Vad rör det mig?
Du ser ut att leta efter nåt och kunna betala för att hitta det.
Det beror på upplysningarna och vem som säljer dem.
Jag har inga referenser, men alla vet att Chris Boldt...
är en opålitlig man.
Inga hemligheter är trygga hos mig.
Vem tänker du förråda?
- Säg bara ett namn. - Inte mig, va?
Vem har lejt dig?
- Vem jobbar du åt? - Mig själv.
Du ljuger.
Försök igen.
Vi kommer tydligen ingen vart, så...
om du sänker geväret, ska jag sticka.
Gör det.
Och smyg aldrig bakom mig igen.
Jag är sheriff Tom Quigby.
Angenämt, sheriffen.
Jag håller ordning här i Coronado. Jag gillar lugn och ro.
Det verkar rätt lugnt.
Inte sen du dök upp.
Jag hörde att du bråkade med Dave Waggoman.
Dave är en långsint grabb.
Om ni stöter på varann igen, lär nån bli dödad.
Det beror på Dave.
Jag ska se till att det inte händer.
Jag föreslår att du lämnar stan.
Varför pratar du inte med Dave? Det var han som började.
- Eller tar du order från Barb? - Jag tar inte order från nån.
Ursäkta, jag måste sköta hästarna.
Tack för kniven.
Det är ditt liv.
Prata med begravningsentreprenören om du vill ha en kristen begravning.
God kväll, miss Waggoman.
God kväll, mr Lockhart.
Padre, det här är mr Lockhart.
Är det en privat tillställning?
Nej, alla är välkomna på bröllop.
Han körde hit varorna från Laramie.
Vilken tur att du kom. Ljusen börjar ta slut.
Puebloindianerna är så olika apacherna.
De bor i grottor och har levt i fred i flera sekel.
Apacherna är jägare och krigare. Det har de alltid varit.
På tal om apacher, vet ni nåt om...
massakern vid Dutch Creek för några månader sen?
Jag har bara hört att den var oprovocerad och skoningslös.
Visste ni att apacherna använde gevär?
Det ryktades så.
Sa nån varifrån gevären kom?
Vissa säljer vad som helst för lite vinst.
Jag antar att det finns såna i varenda stad.
Ursäkta.
Jag hörde att min farbror betalade er.
Det stämmer.
Då åker ni väl snart?
Nej, jag tror jag stannar ett tag.
Ni kanske kan bjuda mig på te igen.
Fortfarande kvar, Lockhart?
- Har du vant dig vid tanken? - Jag måste väl göra det.
- Förlåt att jag är sen. Det är gubbens fel. - Mr Lockhart tog din plats.
Du trodde väl inte att du skulle hitta nån sån i Coronado?
Inte nån annanstans heller.
Hoppas att du inte blir sen till ditt eget bröllop.
Jag är klar nu. Bröllopskostymen är till och med på.
Tror du Alec ger dig ledigt?
- Det är bäst att jag fortsätter. God natt. - God natt.
Får jag be om pistolen, Lockhart.
Ge hit den.
Varför då?
Du kan visst inte låta bli att mucka gräl?
Vem har nu klagat?
- Har du hört talas om Chris Boldt? - Nog har jag det.
När såg du honom senast?
För en halvtimme sen. Han dök upp i en gränd och drog kniv.
Han var där. Han såg det.
Det gjorde jag inte.
- Vad är jag anklagad för? - Berätta bara vad som hände.
Det gjorde jag. Han drog kniv mot mig, vi bråkade lite grand...
och han sprang iväg.
Det är inte allt. Chris Boldt är död.
Jag hittade honom i gränden. Han knivhöggs till döds.
Kom.
Jag vill prata med honom i enrum.
- Hur blev du inblandad i det här? - Jag trodde du låg bakom.
Om jag ville bli av med dig hade jag kunnat ordna det.
Du sa att du ägde hela stan. Gäller det sheriffen med?
Quigby är en hederlig karl. Jag bråkar aldrig med honom.
Du behöver advokat och en snäll domare. Jag ska försöka få ut dig.
- Varför gör du det här? - Jag vill ha bort dig härifrån.
Berätta varför du är här.
- Det är inte lätt. - Varför inte?
- Drömmer du ofta, Lockhart? - Nej.
Du har tur.
Ända sen Daves mor dog, har jag drömt samma dröm flera gånger i veckan.
Det är alltid samma dröm.
En främling kommer hem till mig.
Han är lång och välbyggd, som du.
Han låter som du, till och med går som du.
Jag vet inget om drömmar.
Han har ett vapen i handen.
Han ska döda min pojke.
Min Dave.
Jag vet att det bara är en dröm...
men jag skulle sova bättre om du aldrig hade kommit.
Det skulle jag med.
Tacka ja till mitt erbjudande och åk.
Tack, men jag accepterar inte villkoren.
Varför inte?
Du kommer inte att hitta svaret på din dröm här.
Du måste leta nån annanstans.
Tom.
- Hej, Alec. - Hej, Kate.
Vad är det?
Jag trodde att vi skulle ha mer att säga varann än "hej".
Vad finns det mer att säga?
Inget, antar jag.
- Varför gjorde du det? - Tror ni också på det?
Du råkar i gräl med en man och fem minuter senare är han död.
- Vad ska jag tro? - Att jag dödade honom.
Jag kom ända från Laramie för att knivhugga stans alkis.
- Låter det rimligt? - I så fall skulle jag inte vara här.
Kan ni få mig härifrån?
Det var därför jag kom. Domaren gav mig ett dokument.
- Jag tar hand om dig fram till rättegången. - Det var det bästa jag har hört.
- Ni är en vänlig kvinna. - Nej, då.
Jag behöver en förman som Barb respekterar.
Du är den ende som passar.
Jag vet inget om boskap. Jag är inte till nån hjälp.
Du har skäl att hata Barb, det räcker.
Jag har nog med bekymmer utan att ta över era.
Du får en minut på dig att bestämma dig.
Antingen tackar du ja eller så får du ruttna i fängelset.
- Ni är en hård och listig kvinna. - Och ful.
Tom, ta ut killen härifrån.
Jag får inte summan att stämma.
Räkna dem, du.
Du vet att jag är dålig på pappersarbete.
Det är alla, men det måste göras.
Du kan inte sköta 40000 hektar genom att rida runt i snygga kläder.
Du måste lära dig räkna.
Visst, pappa.
Du lyssnar inte ens på mig.
Jag lyssnar alltid på dig.
Sätt dig.
Kom hit.
Sätt dig.
Vet du...
du är precis som din mor. Hon lyssnade jämt, men förstod aldrig.
Jag ska försöka.
Jag vill försöka bli den du vill att jag ska vara.
Jag vill inte kritisera dig.
Det är bara för att jag älskar dig.
Jag vill skydda dig och vara stolt över dig.
Jag vill bara kunna klara mig själv.
Vic hindrar mig.
Skyll inte på Vic. Han lyder bara mina order.
Tro mig, du behöver honom fortfarande.
Jag vet att du menar väl, men det ser inte bra ut.
Det borde vara jag som bestämmer.
Det får du snart göra.
Ha lite tålamod, bara.
Du förstår...
- Lockhart jobbar på Half Moon. - Satt han inte inne?
- Kate fick ut honom. - Det kunde man väl tro.
Det kommer en främling, ni ordnar så han råkar i luven med Barb.
Kate skulle aldrig missa en sån chans.
- Kom, Vic. - Vart ska ni ta vägen?
Kate har visst lejt sig en skytt.
Om ingen stoppar henne, lejer hon fler.
Ingen frågade dig.
Håll er borta från Half Moon.
Du har aldrig varit feg förr. Vad är det med dig?
Tiderna har förändrats. Förr var jag tvungen att hämnas.
Ingen lydde lagen.
Annars kunde jag inte behålla Barb.
Och nu har du blivit vek.
Du ska snart ta över, Dave.
Kanske fortare än du tror.
Du behöver fred och vänner.
Ska jag driva Barb med en penna?
Jag är inte rädd att göra som du.
Ledsen, men du är inte sån som jag var.
Om du låtsas vara som jag kommer nån att knäcka dig.
Sluta bete dig som en unghäst och skärp dig.
Annars får du inte ta över stället alls.
Jag har inte byggt det här för att du ska förstöra det.
Räkna boskapen som jag sa till dig.
Kan vi prata, Vic?
Kom.
Titta där, och säg vad du ser.
Samma gamla berg.
Ser du nån snö än?
Vad är det, Alec?
Jag håller på att bli blind.
Jag äger 40000 hektar och kan inte se mer än 4.
Har du varit hos doktorn?
Ja, den bäste.
Jag åkte inte till Chicago för att sälja kött.
Jag träffade en specialist. Han sa att det är för sent.
Om ett halvår eller år kan jag inte ens raka mig själv.
- Vet Dave om det? - Nej.
Du får veta det först, för jag väntar mig mer av dig.
När rovdjuren vet att jag inte kan se, kommer de hit...
och förstör allt.
Oroa dig inte.
Alla som kommer hit får bara jord nog till sin egen begravning.
Jag vet att du kan slåss.
Men det räcker inte. Du måste tänka.
Du kan sköta tänkandet även om du inte kan se.
Jag har varit tuff mot dig.
Kanske tuffare än du förtjänar.
Jag kanske var svartsjuk för att du inte är min son.
Ta hand om min pojke.
Älska honom som en bror.
Så ska jag älska dig som en son.
Okej, pappa.
Ta den östra vägen upp till bergen.
En del av min boskap har hamnat bland Barbs.
Om vi inte skiljer dem åt, blir de Barb-märkta.
Jag sticker dit och tittar efter.
Håll dig till boskapen. Knivhugg inga alkisar.
Ja, frun.
Ge mig kikaren.
Det är Half Moons boskap.
- Kom, så fångar vi dem. - Dave.
- Alec sa att vi skulle hålla oss lugna. - De betar på Barbs mark.
Vad gör det om de äter lite gräs? Vi har så det räcker.
Alec sa: "Om en oxe äter hos Barb...
"blir det Barbs oxe." Tänker du ändra på det?
Nej, jag vill bara lyda Alecs order.
Jag hörde att ni pratades vid.
Jag hörde vartenda ord.
Du vill få mig att se svag ut, och dig själv stark.
Du vill få honom att tro att du är stark. Men jag ska visa dina svagheter.
Är du klar?
Jag har pratat klart, men jag är inte klar.
Tills Alec ändrar på saken, är det jag som ger order.
Inte du.
Gör det, då.
Du får inte bestämma länge till.
Ned och jag kan fånga djuren.
Ni andra kan ta hand om våra djur.
Kom, Ned.
Stopp ett tag.
Vad gör du på Barbs mark?
Jag tittar till Half Moons boskap.
Du sköt Dave i handen. Nu blir det krig.
Ta ifrån honom pistolen.
Ge mig den.
Hit med den!
Håll fast honom.
- Du ska väl inte döda honom? - Gör som jag säger!
Titta här, Lockhart.
Titta!
Ditt avskum!
Kasta ut honom från vår mark. Jag ska rida ner till stan.
Vänta där!
Hämta hans häst.
TAGGTRÅD
Är du från vettet? Släck elden innan apacherna ser den.
Jag vill att de ska se den och hämta sina gevär.
Gå bort från elden.
Det ligger 200 gevär i vagnen.
Om apacherna får dem, dödar de alla här.
I morgon finns bara aska kvar efter Half Moon.
Du känner inte apacherna.
Du kan inte få dem att skövla Half Moon men inte Barb.
När de får gevären kan inget stoppa dem.
Jag bryr mig inte.
Kate lejde en revolverman. Jag ska leja några indianer.
Titta på min hand!
Det gör ont.
Han gjorde det, och han ska få betala.
Bort från elden.
Ingen vet att vi har sålt några gevär till apacherna.
Men om du ger dem 200, blir det indiankrig.
Barb klarar det. De angriper inte oss.
- Det finns kvinnor och barn i Coronado. - De är inte mina.
Din far, då? Tänk om han får reda på det?
- Vem ska berätta det? Du? - Ja!
Släck elden, annars berättar jag.
Det var den sista ordern du gav mig, mr Hansbro.
Du, gubben eller nån annan.
Ni motarbetar mig allihop. Det har ni alltid gjort.
Hur vet jag att du inte lejde Lockhart för att skjuta mig?
Jag kan inte lita på nån längre.
Jag ska sköta det på mitt sätt.
Jag ska ge apacherna gevären.
Jag ska visa vem som är svag och vem som är stark.
Du är galen!
Ge mig handduken, Barbara.
Håll i honom hårt nu, för...
det här gör ont.
Har ni gjort det förut?
Jag har sytt ihop kulhål på ställen du inte vill veta.
Just likt Dave Waggoman.
Synd att hans mor är död.
Hon skulle bli stolt om hon visste hur han är.
Prata inte så mycket, Kate.
Dave Waggomans mor var en liten slampa från östkusten.
Hon tvingade Alec till altaret innan han fattade nåt.
När hon märkte vilken karlakarl han var...
såg hon till att hans son inte skulle bli likadan.
Hon skämde bort honom förskräckligt.
Ni måste ha känt honom innan han gifte sig.
Vi var förlovade. Han övergav mig...
- din snälle farbror. - Ni älskar honom än.
- Efter det han gjorde? - Om han friade, skulle ni säga ja.
Visst, men bara för att få överta Barb Ranch.
Det borde räcka.
Det var fint gjort, miss Canaday.
Som en riktig fältläkare.
Har du råkat ut för fältläkare?
Jag har sett dem arbeta.
Jag tror vi kan behöva lite kaffe.
- Jag gör det. - Nej.
Ta ut mr Lockhart i salongen, där är det bekvämare.
Tack.
Detta hade aldrig hänt om inte ni hade kommit hit.
Jag har inget med bråket att göra.
Det började långt innan jag hörde talas om Coronado.
Jag menade inte Coronado.
Jag menade mig.
Er?
Vad har jag gjort er, miss Waggoman?
Jag var så säker förr. Nu vet jag ingenting.
Vad är det ni inte vet?
Hur jag känner inför allt.
Förlåt om jag har gjort er upprörd, miss Waggoman.
Sluta kalla mig miss Waggoman.
Ska jag kalla er Barbara?
Gå inte!
- Jag kan inte stanna. - Snälla.
Bara en minut.
Jag tror att nåt kommer att sägas som inte borde sägas.
Kate har gett er order att underhålla patienten.
Snälla.
Okej.
Visste ni att Daniel Boone var 84 när han gick över Klippiga bergen?
Det vet väl alla.
Jag vet allt om Daniel Boone.
Hur många barn han hade...
vilka städer som har fått hans namn.
Fråga mig nåt.
Kaffet är klart.
Ska jag servera det här?
Bäst jag går hem innan det blir mörkt.
Vad sa du till henne?
Jag förstår mig inte på familjen Waggoman.
- Barbara är den trevligaste. - Absolut.
Nu dricker vi kaffe.
Rör honom inte.
Vem gjorde det?
Lockhart. Han måste ha stuckit från Half Moon och väntat.
- Kom, grabbar. - Vänta, Fritz.
Det är fortfarande Alec som bestämmer.
Varför måste vi vänta? Vi vet att det var han.
Hur då? Såg du honom göra det?
- Vem var det annars? - Det får Alec avgöra.
Gå tillbaka till baracken, allihop!
Så där.
Vad skulle jag ha gjort utan er?
Jag gör frukost.
- Bacon och ägg? - Ja, hårdstekta.
Som i armén?
Armén är bra för ensamma grabbar. Jag saknar det.
Varför lämnade du den?
Jag öppnar.
God morgon, sheriffen.
- God morgon, Kate. - Kom in, Tom. Vad är det?
Dave Waggoman är död.
- Hur gick det till? - Det är det jag vill veta.
Jag hörde vad Dave gjorde, så du kanske hade orsak...
- men mord är mord. - Jag gjorde det inte.
Han red till stan, jag kom hit. Fråga hans män.
Du kan ha vänt om.
- Jag dödade honom inte. - Jag tror dig...
men på Barb tror man annorlunda.
Vic håller dem tillbaka för tillfället.
Hur tog Alec det?
Han sitter bara och tittar på Daves kropp.
När chocken avtar är ditt liv inte mycket värt.
Jag tänker inte fly från nåt jag inte har gjort.
Jag red ända hit för att varna dig.
Resten bestämmer du.
Säg till Alec Waggoman att jag är här.
Jag beklagar det som hände Dave, Alec.
- Jag följer med. - Det var min son han dödade.
- Du är ingen match för Lockhart. - Jag måste göra det själv.
Ingen ska följa med.
Alla måste stanna i stan!
Stopp, Waggoman!
- Är det du, Lockhart? - Här är jag.
Tror du jag dödade honom?
Döda mig, då.
Du kom hit för att döda nån.
Det finns bara en man jag vill döda, men jag har inte hittat honom än.
Ta pistolen.
Du behöver den nästa gång vi ses.
Tro mig, jag gjorde det inte.
Jag är inte den du har drömt om.
Sätt dig, Vic.
Du borde inte sköta pappersarbete med dina ögon.
Sätt dig.
Jag har gått igenom räkningarna för det sista halvåret.
Vi har visst beställt en vagnslast med taggtråd från New Orleans.
Sen när använder vi taggtråd?
Vi betalade för nåt vi aldrig fick.
Det är för mycket pengar för taggtråd.
Det var nåt annat i lasten.
- Är det en fråga eller ett påstående? - Säg sanningen.
Du behöver inte försvara Dave längre. Jag vill bara veta.
En vagnslast kostar en hel del.
Varför sa du inte att den saknades?
Vad skulle jag säga? "Din son är en tjuv"?
Vi är ensamma nu. Vi behöver inte dölja våra känslor.
Om du tror Dave sålde gevär till apacherna, vill jag veta det.
Nog var han vild, men nåt sånt skulle han aldrig göra.
Inte nåt sånt.
Säg nåt!
Om du vill att jag ska hålla med, gör jag det.
Jag vill veta säkert.
- Vi ska leta rätt på vagnen. - Glöm det.
Hur då? Minnen är allt jag har kvar.
Om han sålde gevär till dem, har jag inte ens minnen.
Ingen säger att det var gevär i vagnen.
Jag kan inte leva med en lögn. Jag måste få reda på det.
Det finns inte många ställen att gömma en vagn.
Vi hittar den.
Tänk om vi hittar den? Tänk om det är gevär i den?
Känns det bättre då?
Ja, för då vet jag att den jag begravde inte var min son...
utan en främling.
Du ser ut att ha suttit här i två veckor.
Ja, jag sköljer ner dammet med bönorna.
- Du ligger risigt till den här gången. - Ja.
Nån är duktig på att ställa till det för mig.
Ska du återvända till Laramie?
Vill du bli av med mig?
Nu stannar jag ännu hellre.
Jag har hittat hjulspår.
- Var? - Nere vid bäcken...
söder om bergen. Det fanns bara ett spår, konstigt nog.
En enda vagn tog sig igenom.
- Körde den mot apachernas mark? - Den verkade inte ha kört nånstans.
Spåret försvann vid foten av berget.
Vi försöker hitta det.
Man kan inte gömma nåt där nere.
Den måste vara där uppe nånstans.
Hur kunde den komma dit?
Det måste finnas en bred väg.
Jag kan bergen utan och innan. Vi hittar den.
Vi rider tillbaka. Här hittar vi inget.
Du vill inte hitta vagnen, även om den är där.
Du kan rida tillbaka. Jag kan hitta den själv.
Sluta nu.
Vad vill du inte att jag hittar?
Jag hittade inte Daves kropp på vägen.
- Varför ljög du? - Han låg vid gevären.
- Jag ville inte att du fick veta det. - En lögn leder till en annan.
- Vad döljer du mer? - Lyssna på mig.
Hela mitt liv har jag slitit ont för dig.
Jag var din ende son, men du såg mig inte.
Ibland visste du inte ens att jag fanns.
Jag älskade dig som bara en faderlös pojke kan.
Jag ber dig igen: Gå inte.
Jag vill se vad som finns på platån.
- Hör på mig, gamle gubbe... - Rör mig inte!
Gå inte, säger jag!
Vagnen måste ha varit tungt lastad. Se så djupa spåren är.
De slutar här vid bäcken.
Om du tittar nedströms, tittar jag uppåt.
Hur mår han?
- Fortfarande medvetslös. - Vi vill veta sanningen.
Alec är stark.
Han kan klara sig, men...
Fortsätt.
Han är blind.
Det är ingen nyhet, han har sett dåligt i flera år.
Fallet påskyndade det bara.
Undrar just vem som knuffade honom.
Tror du att han föll?
Han borde inte rida med så dålig syn.
Det är inget fel på hästens syn.
Nån knuffade honom.
Samme man som dödade Dave och Chris Boldt.
Vem?
Tyvärr är nog Alec den ende som vet.
Jag måste vidare.
Sitt hos honom.
Ni vet redan vem det är, va?
- Varför tror ni det? - I så fall måste ni berätta det.
Då skulle jag inte vänta på att Alec vaknar.
Varför är ni rädd?
- Varför skulle jag vara rädd? - Jag vet inte.
- Men det är ni. - Jag visste att det skulle hända.
Nån har planerat det.
När min far dog, sa han åt mig att åka härifrån.
Han sa att allt här byggde på snikenhet och mord.
Jag ville inte lyssna. Jag såg bara det jag ville se.
Berätta vad ni tänker. Jag måste veta.
Jag vet inte.
Jag kom så fort jag kunde. Hur dog han?
Han är inte död, Vic. Inte än.
- Hur hände det? - Vi vet inte. Han är medvetslös.
- Jag kanske kan... - Ta det lugnt.
- Jag måste få se honom. - Enligt doktorn har han en liten chans.
Han kanske aldrig vaknar. Det blir inte bättre om du rusar in.
Ta en kopp kaffe.
Han föll visst av hästen.
Men Alec var för duktig för att ramla ur sadeln.
Vet du nån som vill bli av med honom?
Alec fick många fiender när han byggde upp Barb...
men det var länge sen.
- Om jag bara kunde få... - Ta det lugnt.
Kate är hos honom.
Han pratar med mig. Jag känner honom väl.
Han frågar efter dig, Lockhart.
Vem är det?
Det är Will Lockhart.
Bra.
Kom hit.
Kom närmare.
Sätt dig.
Jag gick igenom de gamla räkningarna.
Jag upptäckte lasten med gevär.
Han tvingade Dave till det.
Han tvingade Dave att skriva under.
Han ville inte berätta var de var...
men jag kan vartenda gömställe i hela trakten.
Han dödade Dave.
Han försökte döda mig med.
Vem?
Mannen i mina drömmar.
Han kom inte långväga för att döda min son.
Han var där, i mitt hem...
och låtsades älska mig som en son.
Vic.
Han är din man.
Var är du, Kate?
Här är jag.
Gå inte härifrån.
Jag har aldrig lämnat dig.
Stilla.
Ta av dig bältet.
Vänd dig om.
Jag har ridit många mil för att döda dig, Hansbro.
- Jag har aldrig gjort dig nåt. - Jag har inte bråttom.
- Jag har väntat länge. - Vad pratar du om?
Jag hade aldrig sett dig förrän vid saltlagunen.
- Du kan inte skjuta mig. - Det vore för snällt.
Vad har jag gjort?
Det har jag rätt att få veta.
Jag antar att man har rätt att veta varför man ska dö.
- Massakern vid Dutch Creek. - Har jag inte ens hört talas om.
Min bror var där med en hel patrull andra smågrabbar.
Du sålde gevären som apacherna använde. Du har ansvar för vad som hände.
Ge mig en chans!
Jag ger dig samma chans som du gav Alec.
De vill ha sina gevär. Om du dödar mig, dödar de dig.
Gå till vagnen.
- Vad ska du göra? - Gör som jag säger!
Sparka bort stenen under hjulet.
Knuffa på vagnen.
Kom hit.
De har betalat gevären.
- Om de inte får dem, dödar de oss. - Skjut på!
Lyft framhjulet.
Lyft!
Hårdare!
Kom igen!
Kom hit.
Stick härifrån.
Jag känner mig så dum. Vid min ålder.
Ni ser ut som en brud. När är bröllopet?
Så fort han orkar stå upp.
Det dröjer inte länge. Han sitter redan.
Var är du, Kate?
Han behöver mig. Är det inte härligt?
- Adjö, miss Waggoman. - Adjö, mr Lockhart.
När ni åker österut, passerar ni Laramie.
Om ni frågar efter kapten Lockhart, vet alla var jag finns.
Det ska jag komma ihåg.
SLUT
Ansvarig utgivare: Christer Isacsson